Bálint István & Csalári Csongor

Harmadik éjszakánk is úgy múlt el, a hajnal még, ébren talált.
Alszol a vállamon, s_én úgy foglak át, ahogy gyermek õrzi féltett játékát.

Mert akarom, hogy érezd, hogy te vagy az a lány, akitõl ma végre az égbe repít a vágy.
Százezer hosszú évet vártam rád, s_már nem engedlek el, akkor sem ha fáj.

Nincs õsz, nincs tél, csak nyár van, mióta megjöttél, szívem szigetén.
Nincs õsz, nincs tél, mert nyár lett, mióta megjöttél, nincs más, csak te meg én.

Szememet kár lehunynom úgyis rég, én már ébren is álmodom.
De két karom úgy ölel át még, hogy bennem él, akár az igazgyöngyöt õrzõ kagylóhéj.

Mert akarom, hogy érezd, hogy te vagy az a lány, akitõl ma végre az égbe röpít a vágy.
Százezer hosszú évet vártam rád, s_már nem engedlek el, akkor sem ha fáj.

Nincs õsz, nincs tél, csak nyár van mióta megjöttél, szívem szigetén.
Nincs õsz, nincs tél, mert nyár lett mióta megjöttél, nincs más csak te meg én.

Nincs õsz, nincs tél, csak nyár van mióta megjöttél, szívem szigetén.
Nincs õsz, nincs tél, mert nyár lett mióta megjöttél, nincs más csak te meg én.

Nincs õsz, nincs tél, csak nyár van mióta megjöttél, szívem szigetén.
Nincs õsz, nincs tél, mert nyár lett mióta megjöttél, nincs más csak te meg én

Nincs õsz, nincs tél, csak nyár van mióta megjöttél, szívem szigetén.
Nincs õsz, nincs tél, mert nyár lett mióta megjöttél, nincs más csak te meg én

Nincs õsz, nincs tél