(C) 2001 Greg Midi

GregMidiBt
Emlékszel?
Utolsó beszélgetésünket egy száguldó
mentõautó szirénája szakította félbe.
Megijedtem, mint mindig, ha valahol
egy sziréna felhangzik, pedig akkor
még nem tudtam, hogy számomra és
számodra nagyobb veszély nem jöhet,
mint, hogy elhagyjuk egymást.
Azóta sem feledtem el azt a délutánt.
Egymást átölelve álltunk az utca
forgatagában, mintha soha többé
nem akarnánk elválni egymástól,
De én egy erõltetett mosollyal
kibontakoztam a karjaidból,
Lágyan megcsókoltalak,
és fölényes, könnyed hangon azt mondtam:
Ne félj az elválástól!
A távollét olyan mint a szél.
A kis tüzeket kioltja,
a nagyokat fellobbantja.
A nagyokat fellobbantja!

Viharként tombol már a messzi távol.
Felgyúlt a régi tûz, s a szívem lángol.
Eszembe jutnak még a meghitt órák,
egy ablak, és a te kisszobád.

Beláttam én már rég a tévedésem.
Azt hittem szalmaláng,
s ellobban szépen.
Szívembe markol száz, és száz kis emlék,
Megöl a messzeség.

Elmúlt egy hosszú év a búcsú óta,
Azóta várok én egy hívó szóra.
Félek, hogy réges rég már elfeledtél,
Úgy kínoz, kínoz a távollét!

Bocsáss meg egyszer még,
és kezdjük újra!
Szerelmem szívedet majd lángra gyújtja.
Megadnék mindent én egy ölelésért,
egyetlen csókodért,
egyetlen csókodért,
egyetlen csókodért.

Tavollet
Szecsi Pal