Ket kis arnyek fenyek mogott,
szurke senkik nagyok kozott.
Mellek utcan almodozok,
boldog csendben hallgatok.
Ket kis csendes egyszeru ember,
megis mienk a nagyvilag.
Kez a kezben egyutt az uton
egymast nezve megyunk tovabb!
Refr:
Ket osszeillo ember,
fenylo, tagra nyilo szemmel.
Figyeld: elakad a hangunk,
Istenem, hat mi vagyunk?
Ket fenysugar a kodben,
jottel akkor es en jottem,
latod igy volt irva sorsunk,
most elunk vegre,
nemcsak almodunk.
Ket kis fuszal dus fak kozott,
ket kis porszem hegyek mogott.
Volgyek melyen ket kis virag,
merhetetlen boldogsag!
Ezek vagyunk, miota csendben
enyem lettel es en tied.
Mikor masra nem sut a napfeny,
koztunk akkor is ragyog az eg!
Refr:
Ket osszeillo ember,
fenylo, tagra nyilo szemmel.
Figyeld: elakad a hangunk,
Istenem, hat mi vagyunk?
Ket fenysugar a kodben,
jottel akkor es en jottem,
Vegre meglattalak teged,
hat feledjuk az elhullt konnyeket.
Refr:
Ket osszeillo ember,
fenylo, tagra nyilo szemmel.
Figyeld: elakad a hangunk,
Istenem, hat mi vagyunk?
Ket fenysugar a kodben,
jottel akkor es en jottem.
Vegre meglattalak teged,
es koszonom az egesz eletet.

Ket Osszeillo Ember