Egyedül járok köztetek,
kik párosan jöttetek.
Mosolygok.
Mondok szavakat,
néha a hangom elakad.
Nehéz a magányosok éje.
Sápadtan alszanak,
mint eldobott kõdarab,
mit elrejt a holt tavak
zöld színû mélye
Ha volna valaki,
aki azt mondaná, hogy ébredj,
nem fonódna rám a bánat
Szemembe hullanának
tûztollú reggeli fények
Reggeli fények
Ha volna valaki,
aki azt mondaná, hogy járjak,
minden utca hívogatna,
néznének megtagadva
Csalóka éjszakai árnyak
Éjszakai árnyak
Ha valaki megfogná a kezem,
vagy bíztatóan visszanézne rám
Sokáig néznék a felkelõ nap felé,
és lehajtanám lassan a fejem
Ha lennél az,
aki nekem mindenem volnál,
tétovázva erre jönnél,
csendesen átölelnél
Mennék, te megcsókolnál,
és semmit sem szólnál
Ha valaki megfogná a kezem,
vagy bíztatóan visszanézne rám
Sokáig néznék a felkelõ nap felé,
és lehajtanám lassan a fejem
Ha lennél az,
aki nekem mindenem volnál,
tétovázva erre jönnél,
csendesen átölelnél
Mennék, te megcsókolnál,
és semmit sem szólnál

untitled