A neonfények tarka tengerében,
egy sötét mellék utcán ballagok.
Ott álldogálnak áldozatra lesve,
sápadt arcú züllött angyalok.
És kávéháznak ajtaján belépnek,
és önfeledten utánuk megyek.
A füst fellegben harmónika nyávog,
én hallgatom a fájó éneket.
Én maga nélkül nem tudok már élni,
sem éjjelem se nappalom nekem.
A szívemet is kikéne cserélni,
hogy újra boldog vidám legyek.
Én terítetlen asztalokra vágyom,
ott megpihenni csámpás székeken.
Az alvilág már csak az én világom,
a jó ég tudja hogy miért szeretem.

A neonfények tarka tengerében,
egy sötét mellék utcán ballagok.
Ott álldogálnak áldozatra lesve,
sápadt arcú züllött angyalok.

És kávéháznak ajtaján belépnek,
és önfeledten utánuk megyek.
A füst fellegben harmónika nyávog,
én hallgatom a fájó éneket.
Én maga nélkül nem tudok már élni,
sem éjjelem se nappalom nekem.
A szívemet is kikéne cserélni,
hogy újra boldog vidám legyek.

Én terítetlen asztalokra vágyom,
ott megpihenni csámpás székeken.

Az alvilág már csak az én világom,
a jó ég tudja hogy miért szeretem.

Az alvilág már csak az én világom,
a jó ég tudja hogy miért szeretem.

SONG_003